Říše: živočichové [Animalia]
Kmen: strunatci [Chordata]
Podkmen:
Třída: savci [Mammalia]
Nadřád:
Řád: šelmy [Carnivora]
Čeleď: psovití [Canidae]
Rod: [Dusicyon]
Druh: Dusicyon australis
Poddruh:
Výška v kohoutku: až 60 cm
Délka těla: 120 až 160 cm
Hmotnost: -
Délka ocasu: -
Věk: -
Způsob života: -
Doba páření: -
Doba březosti: -
Doba narození mláďat: -
Počet mláďat: -
Hlavní potrava: ptáci hnízdící na zemi (např. tučňáci), larvy a housenky
Když Charles Darwin popsal psa bojovného žijícího na Falklandských ostrovech v Atlantiku, patřila tato šelma již k vyhynulým druhům. Darwin se s ní však na svých cestách v roce 1833 ještě stačil osobně setkat a přisoudil jí latinský název Canis antarticus, který byl později změněn na Dusicyon australis. Vědci se o původu psa bojovného dlouho dohadovali. Zdál se být příbuzný se psem domácím, kojotem prérijním, ale i s jihoamerickými druhy psů.
Pes bojovný byl velký asi jako kojot, ale mnohem statnější, zbarvení měl od žlutohnědého (podobně jako vlk evropský) po načervenalé (skoro jako liška) a čumákem připomínal vlka obecného. Špička jeho ocasu měla bílé zabarvení. Živil se pravděpodobně ptactvem, larvami a hmyzem.
Důvodem, proč začalo psů bojovných ubývat, byl jednak neopodstatněný strach farmářů, kteří ve snaze chránit ovce vypalovali křoviska sloužící psům jako útočiště a kladli otrávené návnady, a také lov psů na kožešinu. Ten byl velmi snadný, protože psi bojovní neměli strach z lidí a nechali se nalákat na kus masa. Darwin popisuje případy, kdy sami bez obav vešli k lidem do stanu, aby tam uloupili nějaké jídlo. Na svou krotkost nakonec doplatil, podobně jako například blboun nejapný.
Když šelma vyhynula, přišly ostrovy o jediného původního savce – žádní jiní zástupci této třídy, dokonce ani hlodavci, totiž Falklandy neobývali. Vzdálenost ostrovů od pevniny,
která činí 480 km, vyvolává nevyhnutelnou otázku, jak se sem psi bojovní dostali. Došlo k tomu zřejmě před koncem poslední doby ledové, což vylučuje možnost,
že by psi byli dopraveni spolu s prvními osadníky. Současné výzkumy prokázaly, že nejbližším žijícím příbuzným psa bojovného je pes hřivnatý – šelma s neobvykle
dlouhýma nohama žijící v lesích a bažinatých savanách na území Brazílie, Argentiny, Paraguaye, Bolívie a Peru. Posledních jedenáct vycpaných exemplářů
psa bojovného můžete vidět v Londýně, Stokholmu, Bruselu a Leidenu. Naposledy byl chován v zoologické zahradě v Londýně na začátku sedmdesátých let 19. století.
Článek mohl být uveřejněn s laskavým svolením časopisu Příroda (vydavatelství Extra Publishing).
Autor: Zuzana Teličková (Příroda 2012/10)
Ilustrace: John Gerrard Keulemans & George R. Waterhouse. Na ilustrace se nevztahují autorská práva.
© 2013 CWFA & Élysion
Stránky vytvořil: Élysion - Vojtěch Smidek | Fotografie: Filip Chludil | Ilustrace: Ludvík Kunc